EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Vi må begynne å lage kuren med en gang.
Hva faen?
- Lea? Hva har skjedd? - De var her.
- Hvem? - De fremmede. Og nå er de døde.
Greit, de kommer garantert tilbake. Vi må komme i gang nå.
Rasmus må hvile.
Vi vet ikke hva det vil gjøre med ham.
Det vil gjøre ham frisk.
Hvordan går det?
Du brenner opp.
Kom.
Går det bra, Sarah?
Ja, hva tror du?
Kom.
Ikke gjør det.
Det er et jævla mirakel.
Husk hva han har gått gjennom. Han er fortsatt svak.
Frederik, prøv å forstå hva dette innebærer.
For hele verden. Han kommer til å redde oss alle.
Rasmus...
Jeg vet at du er våken, og at du hørte oss.
- Pappa sa jeg er svak. - Nei, det er du ikke.
Faren din er redd for det han har skapt.
Men det er bare fordi han ikke vet hva du er.
Et mirakel.
Du kan redde hele menneskeheten.
Du kommer til å bli sterkere og sterkere, for hver dag som går
og en dag vil du forstå ditt fulle potensial.
- Er vi klare? - Snart.
Fie skal sjekke resultatene så alt blir riktig.
Greit. Vet du hvordan det vil fungere?
Ikke hundre prosent.
Jeg vil gjøre det.
Jeg vil bare være normal.
Jeg vet hva jeg gjør.
Men hva om noe går galt? Hva om noe skjer?
- Jeg skal jo beskytte deg. - Kanskje jeg klarer å beskytte meg selv?
- Du kan jo ikke knyte skoene dine en gang. - Nei, det trenger heller jeg ikke.
Hold kjeft.
Om du kanskje sluttet å gjøre alt for meg,
så kunne jeg begynne å ta egne avgjørlser.
- Er det på grunn av henne? - Hvem?
Hvem? Tror du jeg er dum?
Sarah.
Nei.
Hold kjeften.
Vi trenger ingen kur.
Det vil drepe oss.
- Du finnes ikke. - Vi kan drepe henne.
Vi har evner hun ikke forstår.
Hvorfor skal hun vinne?
Hei.
- Kan jeg sette meg? - Ja, så klart.
Hvor er Martin?
Han er borte.
Patrick er borte også.
De kommer nok ikke tilbake.
Det er ikke din feil.
De som ikke er her lenger...
...tok den avgjørelsen selv.
Det er de som svikter oss. Husk det.
Det var hun som ødela, Martin. Du hadde ikke noe valg.
Det er latterlig at du skal føle deg dårlig for det. Typisk kvinner.
De kryper inn i hodet på deg og ødelegger hjernecellene dine...
Patrick, jeg vil ikke snakke om det.
- Jo, jo. - Så forklarer du dette for meg igjen,
hvordan får vi ut kapslene, når vi kommer til Apollon?
- Vi... - Du vet ikke?
- Men... - Du vet at noen har klart å få dem ut?
Ehm, nei.
Så, vi vet hvor vi skal, men ikke hva gjør når vi kommer dit?
- Noe sånt. - Greit, supert.
Flott plan, Patrick.
Jeg prøver bare å bruke det vi har.
- Har du kanskje et bedre forslag? - Nei, ingenting.
Da får vi ut kapslene, og kommer oss til helvete ut.
Det er det vi skal. Det er det vi skal, for faen!
Nå?
Du hadde rett. Det er to kontrollgener.
- Hva betyr det? - Det betyr at vi kanskje har en kur.
Men hva?
Han må vite hvor farlig det er, og hva risikoen er.
Han vet det.
Gjør du det også?
Skjønner du at du risikerer å miste ham og at behandlingen ikke kan tas tilbake?
Fie...
Jeg må drepe ham om kuren ikke virker.
Hva?
Det skal ikke skje. Dette er sjansen vår.
- Ja, vår eneste. - Så da må vi klare det.
- Ok? - Ok.
Hei.
- Hva gjør du her? - Jeg ville bare se om du hadde det bra.
Sarah, du vet alt dette... Jeg gjør det så vi kan være sammen.
Hvis jeg overlever så lenge.
Unnskyld.
Det er greit.
Jeg har begynt å se ting.
- Jeg ser meg selv som barn. - Ok.
Hva sier barneversjonen av deg?
At jeg ikke skal bli kurert.
Det er jeg enig i.
Jeg skjønner ikke. Jeg gjør dette så vi...
Så vi kan være sammen?
Rasmus, se rundt deg.
Denne dritten jeg bor i...
- Jeg kommer ikke ut herfra. - Jo, det gjør du.
Om du blir hos meg, må vi bo i en steril skoeske,
helt til jeg dør av en enkel infeksjon.
- Hvorfor sier du det? - Fordi det er sant!
VI kommer ikke til å ha flere gode dager. Ikke når det er slik!
Unnskyld.
Sarah... Du kan ikke ta på meg!
Morsomt, ikke sant?
Det du vil bli kvitt, skulle jeg ønske jeg hadde!
De vil fjerne det så snart de kan.
Kanskje du ikke tror på oss to, men det gjør jeg!
Vær så god.
Hun vil ikke at vi skal bli sterke.
Hun vil ødelegge oss.
Unnskyld! Jeg ville ikke skremme deg.
Det går bra.
Hva skjer?
Du er jente.
Ja, det er jeg sikker på.
- Kan jeg spørre deg om noe? - Hvordan kan jeg som jente hjelpe deg?
Hva skjer?
Er det...
Er det Lea?
Du liker Lea og hun liker deg.
Ja.
Så hva er problemet?
Jeg er så jævla redd.
- For hva da? - For å miste henne.
Det er teit...
Hei...
Ingenting skal skje med Lea, men det er greit å si at du er redd.
Det er som med deg og Martin. Dere finner ikke ut av det.
- Det er annerledes med oss. - Er det?
Det er alltid noe som kommer i veien.
Viruset.
Verdens ende.
Jeg trodde bare...
Jeg trodde at det skulle bli oss.
At vi skulle være sammen.
- Det var det han lovet meg. - Ja.
Hva skulle du sagt til ham, hvis han var her?
Jeg skulle sagt at han er en idiot.
Ok. Jeg tror jeg sier noe annet til Lea.
Ja, det høres lurt ut.
Takk, Simone.
Petra!
Ja?
Det er mat!
Det er fullt av virus. Kast det, for helvete.
Kast det!
På føttene, nå!
Opp, opp!
Kom dere inn i bilen.
Kom igjen.
- Vi stikker. - Ja.
Kom.
Jeg er fra Apollon.
Jeg vet at mange frykter det navnet,
men i dag må vi glemme forskjellene mellom oss.
Jeg er her fordi jeg trenger deres hjelp.
Dere har alle sett det...
viruset... som kom med regnet.
Det har drept våre nærmeste.
Det har virket ustoppelig,
men det finnes en gutt, ikke langt herfra, som kan stoppe viruset.
Men onde krefter holder ham fra oss, og derfor står jeg her nå.
Jeg trenger hjelp til å finne gutten.
De første av dere som finner gutten...
de første av dere som tar ham med til oss,
blir også de første som får forlate sonen.
Vi skal finne ham, ok? Vi finner ham først.
Hva er det første du vil gjøre når du kommer deg ut av sonen?
Jeg skal finne et rent toalett.
Så skal jeg drite og tørke rompa med rent toalettpapir, og vaske hendene.
- Med såpe. - Det er sånt jeg mener.
- Jeg har tenkt på det i seks år. - Jeg hører det.
Hva med deg?
Hva skal du gjøre?
Jeg vil ha et hus.
En kone...
Noen som vil ha meg.
En jobb.
Jeg vil få kontroll på livet, for en gangs skyld.
Hva?
Hvor ble det av Patrick?
- Får jeg ikke ha følelser nå? - Joda.
Følsomheten selv.
Hold kjeft.
Patrick.
Hva faen er det der?
Burde vi dra tilbake og advare de andre, om de tror de kan stoppe det?
Nei, vi drar videre.
Du må stole på meg.
Hun vil ødelegge oss.
Stol på meg.
Lea? Jeg må snakke... med deg.
Jeg vil vise deg noe først.
Hva er det?
Velkommen inn.
Oj.
Det er oss.
Og alt det vi har gjort.
Alle de gode tingene.
Det er fra da jeg hjalp deg med å lage mat.
- Det var du skikkelig dårlig på. - Ja, jeg brant maten.
- Vi hadde ikke spist på tre dager. - Nei.
- Men du ble ikke sint. - Nei. Det var jo ikke med vilje.
Nei.
Hva er det?
Da jeg hjalp deg med å finne nye briller.
Du har dem fortsatt.
Ja, det er ikke akkurat flust av kule briller rundt omkring.
Nei.
Jeg vet at du er redd. Det er ok, jeg er også redd.
Men det hjelper å tenke på alle de gode minnene når du er redd. Ok?
Ok.
Kom hit.
- Når kan jeg få kuren? - Hva gjør du?
- Når kan jeg få kuren? - I morgen.
- Jeg kan ikke vente. Jeg er så dårlig. - Jeg forstår det...
Nei, det gjør du ikke! Jeg blir faens gal!
Ikke hør på henne.
Hun lyver.
- Rasmus... - Kan vi gjøre det nå?
Den er ikke ferdig.
Jeg vil ha den nå.
Rasmus, stopp! Stopp nå!
Du burde gå til rommet ditt.
Jeg skal si fra når den er ferdig.
Det er ikke noe galt med oss.
Hun vil ikke at vi skal bli sterke.
Du tar bare kuren fordi hun sier det.
Hun vil at vi skal bli svake, som pappa sa.
Hold kjeft!
Få det til å stoppe!
Nei!
Rasmus!
Vi gikk jo vekk fra det.
Skal vi finne en annen vei...?
Dette er riktig vei.
Der.
What the fuck?
Jeg liker det ikke.
Stedet er jo forlatt.
Magnetmaskinen burde være i kjelleren.
Klar?
Virker den fortsatt?
NIVÅ -1 BEGRENSET ADGANG
KONTAMINERT...
- Martin, vi må bare... - Hysj.
Kom igjen.
Hva faen?
Nevnte de et laboratorium i videoen?
Nei, bare at magneten skulle være i kjelleren.
Jeg sa at den ikke var ferdig.
Han tok ikke mye, han har fortsatt viruset.
Hvorfor gjorde han det?
Jeg hadde ikke noe valg.
Hvordan går det?
Hvorfor gjorde du det?
Fordi jeg...
Fordi jeg hallusinerte, og hørte stemmer, og...
De sa...
Hva?
Hva sa de?
Hun vil at vi skal bli svake.
Du trenger meg.
Hva sa de?
Jeg tror ikke vi kan få det ut.
Jeg tror det er en del av meg.
- Hvorfor sier du det? - Fordi...
Fordi det er sånn det føles.
Ikke sant?
Viruset trenger en vertskropp for å overleve, så det får deg til å føle det.
Det er ikke virkelig, bare en følelse.
- Det føles virkelig. - Ja. Det gjør følelser.
Hva faen gjorde de her inne?
Vi burde ikke være her.
- Hva om de aldri fant maskinen? - Det må de ha gjort. Den må være her.
Jeg tror ikke det.
Jeg tror vi burde dra.
Hei.
Vi er klare om en time. Rasmus klarer seg.
Ja.
Hei...
Hverken du, eller kuren, kommer til å drepe ham.
Men, Fie... Jeg vet ikke om han fortsatt vil.
Han er nok bare redd.
Ja.
Det er jeg faen meg også.
Et mirakel. Et mesterverk.
Du er framtiden, Rasmus.
Sarah.
Hva skjedde?
Fie sa du prøvde å gi deg selv kuren.
Ja.
Det virket ikke?
Nei, jeg...
Jeg prøvde å ta en full dose, men jeg klarte ikke.
Da jeg gjorde det, var det som om alt falt fra hverandre.
Som om alt... gikk i stykker.
Jeg kan ikke forklare det, men det føltes helt feil.
Kanskje fordi det er feil.
Rasmus, du og jeg er like.
Jeg har alltid vært syk.
Jeg husker ikke hvordan det er å være frisk. Akkurat som deg, med viruset.
Om det føles feil, burde du kanskje ikke gjøre det.
Kanskje du vet mer om hva som er rett enn søsteren din.
Sarah...
Viruset er en del av deg.
Hjelp!
Martin, tatoveringen.
Hva faen?
- Dere burde ikke kommet. - Hei!
Hvem er du?
Hei, hei, hei!
Om jeg ikke gjør dette, sprer viruset seg i hele rommet,
innen...
...ett minutt og 53 sekunder.
Hva faen gjør du?!
Hei!
Døren!
- Hei, mann! - Hvordan åpner man døren?!
Hvordan åpner man døren?
Økt dose, ja.
0,05 mg.
Han er faen meg gal!
Det burde holde.
- Ett minutt og 20 sekunder. - Faen!
Få oss ut herfra, nå!
Gå vekk. Gå vekk!
Faen!
Åpne døren!
Jeg kan ikke. Jeg må stoppe det! Jeg må holde ham levende!
Ok, greit. Bare slipp oss ut først.
- Åpne døren. - Dere kan ha blitt smittet av viruset.
Jeg må teste dere. Jeg kan ikke slippe dere.
Se på meg.
Hei.
Vet du om det virker?
Hva?
Har du prøvd det før?
Trettifire sekunder. Så vet vi.
Ti, ni...
åtte, sju...
seks, fem...
fire, tre...
Lås opp døren!
Patrick, hånden hans!
Kom hit!
Ut!
Steng døren!
- Det virket. - Nei.
Hallo!
Hva faen er dette for sted? Hva?!
Det var her vi skulle løse det.
Det var her vi skulle slå det, men viruset kjemper alltid tilbake.
Så dere forsøkte å drepe viruset?
Vi kan ikke styre det.
Viruset har blitt mer aggressivt etter hver eneste eksperiment.
Det har drept alle vi testet det på.
Det vil ødelegge oss.
Det er meningsløst, skjønner du?
Bare drep meg.
Jeg klarer det ikke lenger.
Bare drep meg!
Løp!
Hei.
Er tiden inne?
Ja.
Snart.
Og Rasmus er med på det?
Ja.
Ok.
Hei.
Kom hit.
Du er sterk, Simone.
Når du legger tvilen til side, er du sterk som en okse.
Dette skjer kun fordi du tror på det.
- Det vet jeg ikke. - Jo, det vet du.
Så lenge du er her, vil alt bli bra.
Du har ofret så mye, og nå kan du redde oss alle.
Det er mye å legge på mine skuldre.
Ja, men det er bare så mye du kan takle.
- Her. - Takk.
- Går det bra? - Ja.
- Jeg vil ikke. - Hva?
Kuren, jeg...
Det føles ikke rett. Jeg vil ikke gjøre det.
Jeg forstår det, men...
Fie sier det bare er en følelse, men hun vet ikke hvordan det føles.
- Jeg vil ikke gjøre det. - Apollon kan komme når som helst.
Jeg er ikke redd for Apollon. Jeg er redd for hva jeg gjør hvis...
Jeg kan ikke styre det.
Vi gjør det ikke.
Hvorfor sier du ingenting?
Hei.
Hysj...
Det er for ditt beste.
Faen, mann!
Vi må dra tilbake.
Vi må dra tilbake før de prøver å kurere ham.
Om de prøver...
dør de alle sammen.
Hei...
Rasmus...
Rasmus, rolig.
Ligg stille.
- Rasmus, vi gir deg kuren nå. - Nei, jeg vil ikke.
Det er over snart, skatt...
- Simone? - Bare ro deg ned.
- Skal de gi ham kuren? - Ja.
- Rasmus, ro deg ned. - Simone...
Simone, jeg vil ikke!
Jeg vil at du skal slippe meg nå!
Fie.
Jeg vil ikke. Slipp meg!
Nei, jeg vil ikke!
Fie, stopp!
Ikke! Stopp!
Stopp! Hent Sarah! Ikke!
Simone!
Simone, kom deg ut!
Simone!
- Simone... - Slapp av.
- Jeg kan ikke kontrollere det. - Hei! Rolig.
Jeg kan ikke kontrollere det!
Simone!
Rasmus...
Simone!
Simone, kom deg ut!
Nei.
Jo.
Lea, nei!
Du må ut, Lea, ut!
Lea, nei...
Nei! Nei, Lea!
Nei, Lea! Lea, nei!
Lea, nei!
Tekst: Mia Borgersen